Treball+Descartes+cap(26-33)

// sinó és que en aquest moment hi ha alguna causa que em produeix i em crea...” // || || Per conservar una cosa en el temps cal anar renovant la seva existència. Com que nosaltres no posseïm coneixement de cap potència que resideixi dins nostre, la qual ens vagi renovant, deduïm que depenem d’algun esser diferent i superior. || // “De manera que la llum natural ens fa veure clarament que la conservació i la creació no difereixen més que en la nostra manera de pensar, i no gens efectivament.” // || // creïble que m’ha produït d’alguna manera a la seva imatge // // i semblança i que jo concebo aquesta semblança (en la qual // // es troba continguda la idea de Déu) per la mateixa facultat // // per la qual em concebo a mi mateix. // || // que reconec que no seria possible que la // // meva naturalesa fos tal com és, és a dir, que tingués en mi // // la idea d’un Déu, si Déu no existís veritablement //. || // que la felicitat sobirana de l’altra vida no consisteix sinó en // // aquesta contemplació de la Majestat divina. // || // al cos. quan considero que dubto, és a dir, que sóc // // una cosa incompleta i dependent, la idea d’un ésser complet i // // independent, és a dir, de Déu, es presenta al meu esperit amb // // molta distinció i claredat. // || coses de l’univers || A partir de la contemplació de Déu podem arribar a conèixer totes les altres coses existents a l’univers. || // I ja em sembla que // // descobreixo un camí que ens conduirà d’aquesta contemplació // // del veritable Déu (incloses la ciència i la saviesa) al coneixement de totes les altres // // coses de l’univers. // ||
 * ** CAPÍTOL/LÍNIA ** || ** TEMA / TESI ** || ** COMENTARI ** || ** TEXT ** ||
 * ** Cap 27 **
 * 1050-1080 ** || La comparació de la divinitat amb l'ésser. || Aquest capítol ens parla sobre el esser del qual ens diu que té totes les perfeccions en potencia, és a dir, que va adquirint diàriament diferents graus de perfecció a mesura que augmenta el seu coneixement, i si això fos així, seriem com la divinitat però en la divinitat res es troba en potencia sinó que tot aprés. || // Però jo concebo Déu actualment infinit en un alt grau, que res no es pot afegir ala sobirania perfecció que posseeix. // ||
 * ** Cap 28 **
 * 1085-1090 ** || Existència de Déu || I dedueix la existència de Déu a partir de la idea innata de la perfecció. || “// ..no recordo fàcilment la raó per la qual la idea d'un esser més perfecte que el meu cal que hagi estat posada en mi per un ésser que efectivament més perfecte” // ||
 * ** Cap 32 **
 * 1130-1135 ** || La creació del esser, Déu || Defensa la teoria de la creació continuada: on afirma que el ésser no podria substituir en cap moment a Déu, i d'aquesta forma afirma que Déu ens ha creat però que també intervé per mantenir aquell ésser creat || “// ...Perquè en tot el temps de la meva vida pot ser dividit en una infinitat de parts, cadascuna de les quals no depèn de cap manera de les altres... //
 * ** Cap. 33 **
 * 1140-1156 ** || “No tinc la idea de conservar-me en l’existència a cada instant, depenc d’algun esser diferent de mi.”
 * ** Cap. 34 **
 * 1157-1182 ** || “No he pogut ser creat per un altre esser finit, caldria que aquest esser em pogués conservar el l’existència.” || Si penso i tinc la idea de perfecció, cal que m’hagi creat quelcom que posseeixi totes les perfeccions que puc arribar a imaginar; per tant, no he pogut dependre ni ser creat pels meus pares sinó d’alguna cosa més perfecte: Déu. || // “Sóc un esser finit que posseeix en si la idea de infinit. El fet que hagi estat produït pels meus pares i ells pels meus avantpassats, no explica ni demostra re sobre aquest fet misteriós que cap esser finit que m’hagi precedit pot explicar. A més a més, la meva existència actual requereix un creador infinit.” // ||
 * ** Cap. 35 **
 * 1183-1200 ** || “La unitat i la simplicitat és unes de les principals perfeccions de la idea de Déu.” || Les perfeccions que reconeixem en la idea de Déu són una prova de la seva existència, ja que no poden atribuir-se o estar causades pel nostre pensament. || // “... de manera que totes aquestes perfeccions es troben en alguna part de l’univers [...] i el conjunt de totes les perfeccions de Déu no ha pogut ser posada en mi per cap altra causa...” // ||
 * ** Cap. 36 **
 * 1201-1213 ** || “Només Déu pot ser la causa de la meva existència.” || Els meus pares m’han creat, però Déu ha posat en mi el pensament i l’esperit. Penso, per tant tan sols un esser perfecte (Déu) pot haver-me creat. || // “Ja que ells (els meus pares), només han posat algunes disposicions ens aquesta matèria...” // ||
 * ** Cap. 37 **
 * 1214-1223 ** || “La idea de Déu no és autèntica ni fictícia, es innata.” || Creure en Déu no es pot rebre pels sentits ni podem afirmar que sigui producte de la imaginació perquè es tracta d’un concepte precís i comú; es a dir és una idea innata. || // “Perquè no l’he rebuda pas pels sentits, així com fan les idees de les coses sensibles.” // ||
 * ** Cap. 38 **
 * 1230-1234 ** || Credibilitat de Déu || Quan reflexionem sobre nosaltres mateixos, no coneixem que som persones incompletes, imperfectes i dependents d’algú altre, sinó que conec també que aquest, del qual depenc posseeix totes les qualitats de les quals aspiro, Déu. || // Però, només perquè Déu m’ha creat, és força //
 * ** Cap. 38 **
 * 1244-1246 ** || Veracitat divina || Déu posseeix totes les perfeccions de les quals el nostre esperit en pot conèixer algunes però no totes. Déu no pot ser enganyador perquè és perfecte, i ser perfecte implica l’absència de mancança. || // L’existència de Déu consisteix en: //
 * ** Cap. 39 **
 * 1262-1264 ** || Contemplació de Déu || La felicitat es basa en la contemplació divina, és a dir, observar, admirar, i adorar totes les seves virtuts. || // La fe ens ensenya //
 * ** Cap. 2 **
 * 1285-1289 ** || La idea de Déu || Un cop tenim certesa de l’existència de Déu i pel fet de posseir la idea d’un ésser complet i independent en el meu esperit, sóc capaç de determinar la meva existència. || // L’esperit humà no participa de res d’allò que pertany //
 * ** Cap. 2 **
 * 1294-1298 ** || El coneixement de les

Carolina Martínez, Cristina Jiménez i Anna Hernández.