resum+hume

(10-13) || La raó i el sentiment moral || Hume dóna molta importància a la utilitat de cada cosa, tot i que no considera que la utilitat basada en la raó sigui l’única font de lloança de la moral. |||| // “Suposant que un dels fonaments més importants de la lloança moral coincideixi en la unitat d’una qualitat o d’una acció, és evident que la raó no intervé significativament en tota desició d’aquesta classe.” // || (13-25) || La raó i la justícia || Per poder analitzar la importància de la utilitat, Hume analitza el seu paper en la virtut moral de la justícia. Defensa que la utilitat pública és l’origen de la justícia i que la reflexió sobre les conseqüències benèfiques de la seva virtut són la base del mèrit de la justícia. |||| // “ Només la raó pot preveure les tendències de les qualitats o les accions i assenyar-ne les conseqüències beneficioses per a la societat o la persona que les poseeix. Molt sovint això comporta grans controvèrsies; [...] Això és especialment observable en les qüestions relatives a la justícia, i és ben natural que sigui així per l’espècie d’utilitat de què s’ocupa aquesta virtut.” // || (68-71) || La raó i la moralitat || En contra dels racionalistes, Hume afirma que els judicis morals es duen a terme mitjançant els sentits, no la raó, no es dedueixen lògicament. || // “Això és especialment observable en aquesta filosofia que atribueix el discerniment de tota distinció moral només a la raó sense fer intervenir-hi per a res el sentiment''. // ||  || (111-114) || Emocions, normes morals i lleis. || Les normes morals i les lleis, s'elaboren bàsicament (encara que amb l'ajuda de la raó) de les emocions morals. || // ''Capgireu i doneu tantes voltes com volgueu a la qüestió, que no aconseguireu fer que la moralitat recideixi en cap relació. Finalment haureu de recòrrer a les decisions del sentiment.'' // ||  || (115-116, 119-121) || Demostració de la moral. || La moralitat no es pot demostrar (a diferència de les matemàtiques) || // Quan afirmem que dos i tres són iguals a la meitat de deu, entenc perfectament aquesta relació d'igualtat (...) Però quan utilitzeu això per establir una comparació amb les relacions morals, he de confessar-vos que no us entenc gens. // ||  || (128-135) || Moralitat, raó i llei de la rectitud. || La regla de rectitud no es pot determinar amb la raó. Hume afirma, que abans ha d'existir la maldat per a poder ser percebuda, i així la raó pugui percebre la maldat d'una acció. || // ''No, dieu, la moralitat consiteix en la relació de les accions amb la regla de la rectitud; i les anomenem bones o dolentes segons hi concordin o no (...) Com es determina? Per la raó, dieu, que examina les relacions morals de les accions. Així, determinem les accions morals comparant l'acció, amb la regla; i la regla la determinem considerant les relacions morals dels objectes. D'això en dieu raonar? // ||  || (141-145,   146-151) || La metafísica i la moralitat. || La metafísica no és el mètode correcte per a trobar la moralitat, els sentiments, els sentits, són els que determinen les normes morals. Mètode inductiu, no metafísic. Defineix la virtut i troba elements contraris o comuns a les accions, la seva teoria emotiva de la moral. || // ''La nostra hipòtesi és planera. Mantés que el sentiment determina la moralitat. Defineix la virtut com a <>, i el vici és el contrari d'això. (...) Llavors considerem en quins aspectes aquestes accions concorden, i d'aqui, mirem d'obtenir alguna observació general relativa a aquests sentiments. Si anomeneu tot això metafísica (...) el vostre estil de pensar no està fet per a les ciències morals.'' // ||  || (154-187) || Reflexions intel·lectuals i decisions morals || Les reflexions morals les fem basant-nos en dades o relacions d’idees(definicions) partint de coses conegudes i n’inferim enunciats nous i desconeguts, en canvi a les decisions morals tots els aspectes i relacions han de ser coneguts prèviament || // “per determinar les línies d’un triangle o d’un cercle un pensador teòric considera, respecte als triangles o els cercles, les diferents relacions conegudes i donades de les parts d’aquestes figures, i d’aquí infereix alguna relació desconeguda que depén de les anterior. Però en la deliberació moral hem de conéixer els objectes i les relacions mutúes i aleshores és el moment per elegir” // || (189-209) || Fets i sentiments || Els sentiments són determinacions morals. Abans de decidir res hem de conéixer i assegurar-nos de tot allò que es refereixi a l’objecte o l’acció. I a partir d’aquí només queda copsar el sentiment de censura o l’aprovació. || // “Nero va matar la seva mare Agripina i coneixia la seva relació entre mare i fill i les cirumstàncies del fet. Tot i així la va matar” // || (212-225) || Bellesa moral i natural || La bellesa natural depèn de la proporció, la relació i la posició de les parts i quan nosaltres veiem aquesta bellesa se’ns desperta en nosaltres un sentiment de complaença. La bellesa moral || // “problemes matemàtics” // || (226-235) || Bellesa || La bellesa no és una qualitat sinó és l’efecte que produeix en la nostra que per la nostra ment és susceptible de tenir aquest tipus de sentiments. || // “Euclides va explicar completament les qualitats del cercle però no va parlar de la seva bellesa ja que la bellesa no és una qualitat dels cercles.” // || (244-247) || La bellesa, producte de la ment. || La bellesa no forma part dels objectes, sinó que depèn de l’observador, és a dir, la bellesa es manifesta en una ment intel·ligent capaç d’interpretar-la. || // “Sense observador no hi ha res llevat d’una figura de tal dimensió i proporció o altra; la seva bellesa i elegància neixen exclusivament dels sentiments d’aquell observador.” // || (263-266) || Judici moral i raó || Els judicis morals no es fonamenten en la raó, sinó en els sentiments. El sentit moral forma part de la naturalesa humana. || “//El crim o la immortalitat no són fets ni relacions particulars que puguin ser objecte de l’enteniment, sinó que neixen del sentiment de desaprovació que, per l’estructura de la naturalesa humana, sentim.”// || (277-279) || La raó i els sentiments || La raó no ens pot explicar mai l’última finalitat d’una acció. Aquesta és un sentiment inexplicable per la raó. || // “És evident que la raó no pot explicar en cap cas els fins últims de les accions humanes, sinó que els ha de confiar enterament al criteri dels sentiments.” // || (292-295) || Fi i acció || Hi ha un fi últim de l’acció humana (plaer o virtut) del qual no podem donar explicacions racionals. L’últim di es desitja per si mateix. || // “És impossible que hi hagi (...) una cosa que expliqui per què en desitgem una altra. N’hi ha d’haver alguna que sigui desitjable per ella mateixa.” // || (297-299) || La virtut, l’últim fi || La virtut és el fi últim de les nostres accions, allò que volem per la satisfacció immediata que ens proporciona. || // “Si la virtut és un fi desitjable per si mateixa sense cap altra recompensa o premi, merament per la satisfacció immediata que produeix.” // || (312-316) || La raó i el gust || La raó ens ensenya el camí cap a la felicitat i no indueix a l’acció. El gust per altra banda, ens dóna el plaer, determina els desigs i les accions i és comú en tots els humans. Ens indueix a l’acció fent de mediador entre la teoria i la pràctica. || // “La raó, freda i indiferent, no ens indueix a actuar i solament dirigeix l’impuls que rep de l’apetit o la inclinació mostrant-nos el camí per arribar a la felicitat o per evitar la infelicitat. I el gust, que proporciona plaer o dolor, i amb això és la causa de la felicitat o de la infelicitat, ens indueix a actuar. // || treball fet per: Maria Falcó, Maria Figueras, Cihara Vilchez i Laura Mezquíriz
 * ** CAPÍTOL/LÍNIA ** || ** TEMA/TESI ** || ** COMENTARI ** || ** TEXT ** ||
 * Capítol 2
 * Capítol 2
 * Capítol 3 || La raó i els sentiments || La utilitat i la raó són els mitjans necessaris per arribar al judici moral i els sentiments o les emocions són els fins últims. |||| // “La utilitat no és més que una tendència a un cert fi; [...] És necessari, doncs, un sentiment que es manifesti per si mateix i que ens faci preferir les tendències útils a les perjudicials.” // ||
 * Capítol 5
 * Capítol 7
 * Capítol 8
 * Capítol 9
 * Capítol 10
 * Capítol 11
 * Capítol 12
 * Capítol 13
 * Capítol 14
 * Capítol 15
 * Capítol 16
 * Capítol 18
 * Capítol 19
 * Capítol 20
 * Capítol 21