'L'home+no+té+essència,+només+té+existència'

L’autor d’aquesta frase és Jean Paul Sartre, filòsof i escriptor francès del segle XX, partidari de l’existencialisme. Va estar seleccionat pel Premi Nobel de Literatura, però no el va acceptar ja que tenia per norma no acceptar cap reconeixement o distinció, ja que pensava que els llaços entre l’home i la cultura havien de desenvolupar-se directament, sense passar per les institucions. Segons Sastre l’existència precedeix l’essència; per poder explicar això, va fer servir una història: “Quan un artesà vol fabricar, per exemple, un gerro, primer l’ha de pensar i construir-lo a la seva ment. Els éssers humans no van ser dissenyats per ningú, i no tenim res a dins que ens faci bons o dolents per naturalesa. El que ens defineix a cada un de nosaltres és el que anem construint nosaltres mateixos amb els nostres actes”. Segons aquesta explicació que ens dóna Sartre, estic bastant d’acord amb ell, ja que els nostres actes són els que ens van definint, i segons els nostres actes, les persones que ens envolten ens veuen d’una manera o d’una altra. A partir de quan naixem, totes les coses que anem fent, per petites que siguin ens van definint. A mida que anem creixent, anem prenent més decisions i els nostres actes tenen més importància, i per tant podem definir millor la nostra manera de ser. També hem de saber acceptar les responsabilitats que comporten els nostres actes, i per tant, acceptant-les i complint-les, ens anem formant més. Tot i que penso que quan naixem una part de nosaltres ja esta formada, crec que la nostra manera de ser i de fer les coses ens l’anem creant durant tota la nostra vida, primer amb l’educació que hem rebut de petits i després amb totes les coses que fem dia a dia. N’hi ha que les fem sense pensar-ho, perquè ho hem fet sempre i ja ho fem per rutina, i altres, les decisions que prenem, quan triem entre una cosa o una altre, etc. per senzill que sigui, que les hem de pensar. Tot això ens va definint dia a dia.

Maria Figueras Paret