Què\Qui+sóc+jo?

Què soc jo? Quan em pregunto qui o què sóc jo me n’adono que estic format per ossos, músculs, venes... en definitiva, matèria. Els mobles també estan fets per matèria, això em fa pensar que sóc alguna cosa més, ja que, a diferència dels objectes, tinc sentits, que alimenten el cervell, i aquest em permet percebre el que m’envolta, però encara hi ha quelcom més, els meus sentiments, ja que em permeten relacionar-me amb la resta d’éssers, ja que si no els tinguéssim no ens relacionaríem amb ningú. I encara sóc alguna cosa més, tinc una ànima.

L’existència de l’ànima és un acte de fe, ja que no es pot demostrar la seva existència, malgrat que la matèria de la que estic format també es podria posar en dubte, perquè son els meus sentits els que em diuen que sóc matèria i me la deixen, tocar, veure..., i Parmènides ja va dir que els sentits ens enganyaven. Però jo sí que accepto que existeixo, per això em considero un científic, i no puc dubtar d’aquesta realitat, però com a científic no puc demostrar l’existència del sentiments, malgrat que és evident que existeixen, doncs em permeten relacionar-me amb les persones que m’envolten; tinc sentiments d’amistat i diferents graus d’estimació, fins i tot podríem dir que hi ha un sentiment de indiferència respecte algú altre. Jo em puc ubicar a l’univers, el meu cos forma part d’un món composat de matèria, els meus sentits formen part d’aquesta matèria, i aquests, alimenten contínuament el meu cervell d’informació, aquest processa aquesta informació i fa que actuï en conseqüència. Però els sentiments, si bé no sé on estan ubicats, juntament amb els sentits, són el que em fan pertànyer a un grup, del qual tots junts en formem part, i se’n diu societat. Amb tot plegat sembla que siguem un ramat d’animals, ja que aquests també estan formats de matèria, tenen sentits i també tenen sentiments, i tots junts formen una societat, un ramat. Aquí és on intervé la acta de fe, i si accepto l’existència de l’ànima, puc diferenciar-me del ramat d’animals, i fins i tot diferenciar-me de la resta de éssers que formen la societat a la que pertanyo i essent únic en l’univers.

Què sóc? Un ésser viu fet de matèria, amb sentiments, sentits i ànima, a més, formo part d’una societat. No tinc prou informació per poder definir tot el que sóc jo.

I, llavors, qui sóc?

Per a tornar a la pàgina principals de dissertacions: Dissertacions