Cogito,+ergo+sum

L’existència, existim realment? És real el que ens envolta? O no som res més que una ilusió?

La realitat generalment és descrita o entesa com allò que ens envolta a tots i cadascun de nostaltres, però la veritat es que la realitat com a terme general no existeix. Nosaltres com a individus percebem la realitat a través dels nostres sentits, però partint de la idea de que tots som únics i per tant tenim una manera diferent de veure les coses, podríem dir que cadascú té la seva propia realitat; ja que l’interpretació dels nostres cervells és diferent l’una dels altres.

Però hi ha una norma per que això que en diguem realitat sigui evidentment real o certa, saber que existim, llavors ens preguntem que és l’existencia, l’existencia no és res més que formar part de quelcom, d’un món, d’una habitació, del que sigui. Però per formar part d’aquest món, s’ha de ser real abans de tot, per tant és un cicle al que no podríem obtindre resposta si només ens centrem en aquests dos conceptes.

René Descartes al 1637 va publicar una possible resposta a l’existència de l’home com a individu dins la quarta part “El discurs del mètode per conduir bé la raó i cercar la veritat en les ciències”. Aquesta resposta es resum en //cogito, ergo sum// que traduit del llatí vol dir: penso per tant existeixo. El pensar, el preguntan-se en el nostre cap si realment existim ens dona una prova de que realment es cert que existim, sinó existissim no podríem qüestionar-nos la nostra existencia, per tant existim. Però això no vol dir que la nostra realitat sigui la “certa” o universal, sinó que com cadascú té la seva propia existencia, cadascú te la seva propia realitat.

RESPOSTES: I jo dic: Sum, Ergo Cogito...Xavier Armiñana-X-- O també: Dormo, després existeixo...