RESUM+LECTURA+CAP.+3

Resum dels capítols 3 del diàleg "Fedó" de Plató:

Equip 3: Xavier armiñana, Ervin Nana Awuah, Línia 1407-1411 || El fet de morir és un alliberament de l'ànima, doncs el cos (objecte terrenal) no és més que un pes i una càrrega. || Sòcrates es compara als cignes perquè canten abans de morir, però, a diferencia de l'intepretació de molta gent no de tristesa, sinò per alegria i esperança ja que com a ocells i fills d'Apol·lo saben que els espera un mòn millor desprès de la mort, el mòn de les idees. || //Segons sembla, [...] els cignes quan veuen que estan a punt de morir, canten molt més i més bellament del que cantaven abans, mostrant el seu acontentament d'anar cap al déu que serveixen.// || Línia 1431-1433 || La indetreminació sobre els problemes filosofics plantejats. || Símmies parla de la indeterminació que existeix alhora de parlar sobre els mons no terrenals així com tambè quan es parla sobre el mòn de les idees. || //A mi em sembla, segurament com a tu mateix Sòcrates, que conèixer amb certesa aquestes coses en la vida present o és impossible o és molt difícil.// || Línia 1460-1466 || El cos com a estat superior o influent sobre l'ànima (exemple de Símmies) "si la lira es trenca, desaparex l'ànima, si es disgrega el cos, s'esvaeix l'ànima". || Símmies posa l'exemple sobre la seva tesi, basant-se en una lira que una vegada destruïda, i les cordes existint, desapareix l'harmonia (cordes= naturalesa mortal, harmonia= diví i "immortal"). || //Diria que de cap manera no es podria admetre que, continuant existint la lira, per bé que se li hagin arrencat les cordes, i continuant existint les cordes[...] en canvi s'hagi destruït l'harmonia [...] estant emparentada amb aquestes coses, hauria desaparegut abans del que és normal.// || Línia 1516-1521 || L'ànima pot sobreviure a la mort del cos ja que és més resistent i més duradora que aquest cos. || Objecció de Cebes, on defensa l'argument contrari a Símmies, posant un exemple, segonsel qual l'ànima supera al cos, de fet el cos no és res més que una vestimenta de l'ànima. || //Havent-se mort un vell teixidor, ens vingues algú i ens digués que està bé ja que com a prova té el mantell amb el qual s'abrigava i que ell mateix havia teixit, alegant que continuava el mantell en bon estat i que no s'havia destruït.// || Línia 1536-1539 || L'ànima fa servir molts cossos, per tant és immortal i el cos tan sols és un embolcall on aquesta romàn presonera || Encara en l'objecció de Cebes, s'assegura que a part de l'immortalitat de l'ànima (on s'assegura que pot superar diverses reencarnacions) també existeix la indestructibilitat que ens dòna la tranquil·ltat per afrontar la vida d'ultratomba. || //En realitat també es podria dir que cada ànima gasta molts cossos, sobretot si viu molts anys, suposant que el cos sigui com un corrent que passa i es destrueix durant la vida de l'home, mentre que l'ànima va teixint de nou allò que es va gastant.// || 1614-1619 || Immortalitat de l'ànima || En aquest fragment, Sòcrates parla am Fedó, i aquest, en senyal de dol diu que es tallará els cabells, però Sòcrates diu que si ho ha de fer, ho fagi si no pot defensar el seu argument davant del "jurat". || //Avui - digué- hauré de tallar-me jo els meus cabells, i tu els teus, si el nostre raonament se'ns mori no som capaços de ressucitar-lo.//[...] || 1651-1658 || Idea dels contraris || Simplement, com molts altres cops al llarg del Fedó, es parla dels contraris. || //[...] I no passa el mateixamb el ràpid i el lent, el lleig i el bell, el blanc i el negre? [...] mentre que els d'entremig són abundosos i corrents?// || 1752-1759 || L'existència de l'anima || Sòcrates, en un mètode irònic i persuassiu, provoca que Símmies afirmi que l'ànima sigui l'harmonia del cos (per tant, que el cos necessiti abans l'ànima), però també el fa afirmar que l'ànima necessitarà els elements per tal de compondre's. Amb l'argument de la reminiscència, que comporta l'acceptació de la posterior immortalitat, Sòcrates convenç Símmies. || //No concediràs pas que es pugui constituir una harmonia abans que existeixin els elements amb els quals s'ha de compondre? [...] T'adones que d'una banda afirmes que l'ànima existia abans d'adoptar figura d'home, i d'altra banda dius que és un compost d'elements, que encara no existirien?// || 1821-1841 || Les harmonies de l'ànima || Sòcrates exposa que, si una ànima pot ser bona i dolenta, sotmeses a exemples com la virtut i el vici, no vol dir també que l'ànima estarà harmonitzada i desharmonitzada a la vegada? || //Els qui diuen que l'ànima és una certa harmonia, què diran que són aquestes realitats que es troben en les ànimes, la virtut i el vici? [...] I dir que l'harmonia no és més o millor vol dir que no està millor o pitjor harmonitzada?// || 1858-1860 || Qualificació de les ànimes || Seguint amb l'argument anterior, si una ànima està més harmonitzada o més desharmonitzada, és que l'ànima, per foça, ha d'estar sotmesa a l'harmonia. Per tant, totes les ànimes han de ser harmonitzades, i per tant, bones. || //Haurem de concloure que totes les ànimes de tots els vivents han de ser igualment bones, atès que serien per natura igualment això: ànimes.// || 1870-1874 || L'Ànima, l'Harmonia i la Teoria dels Contraris || Si l'ànima és una harmonia del cos, com s'explica pugui oposar-s'hi? Com és possible que l'ànima, que controla i domina el cos, prengui la iniciativa de no menjar o beure, si és el cos qui li demana? En canvi, l'harmonia no es podrà oposar mai al seu orígen, l'ànima. || //I quan sotmetem l'ànima, cedirà a passions corporals bé les contradirà? Quan té calor o té set, quan té fam o menja en excés, o mil altres casos en els quals veiem que l'ànima fa el contrari del què el cos demana.// || //requereixes que es demostri que l’ànima és indestructible i immortal; i si no, un filòsof que està a punt de morir i té la confiança que després de mort viurà en un altre lloc i molt millor que si hagués viscut una vida diferent, està en realitat mantenint una confiança insensata i estúpida.// ||
 * **CAPÍTOL/LÍNIA** || **TEMA / TESI** || **COMENTARI** || **TEXT** ||
 * Cap 10
 * Cap 10
 * Cap 10
 * Cap 11
 * Cap 11
 * Capítol 12
 * Capítol 12
 * Capítol XIII
 * Capítol XIII
 * Capítol XIII
 * Capítol XIII
 * Capítol XIV 1926-1931 || L’ànima es naturalment indestructible || L’ànima, a més d’immortal, és també indestructible, implica, segons Sòcrates, fer una // investigació de la naturalesa //, és a dir, trobar les causes de la generació i la corrupció de les coses. || //El que demanes es pot resumir així://
 * Capítol XIV 2000-2010 || La naturalesa || Un clar exemple de la desorientació que provocà en Sòcrates l’estudi de la naturalesa el trobem ja en les matemàtiques. D’aquesta manera, segons el filòsof d’Atenes, el resultat de l’addició d’una unitat i una altra unitat és 2, mentre que el resultat de dividir una unitat és també 2. Així que «abans el 2 es produïa quan s’acostaven i s’afegien una cosa a una altra, i ara, quan se separen i es divideixen». || //Per Zeus —féu ell—, que em trobo ben lluny de saber que conec la causa d’aquestes coses, ja que ni tan sols em puc convèncer a mi mateix si, quan afegim un 1 a un altre 1, és el primer al qual s’afegeix l’altre el qui es converteix en 2, o és aquest 1 que s’ha afegit, o si són tots dos els que, pel fet de l’addició, es converteixen en 2. Igualment, quan un divideix una unitat no em puc convèncer que això, la divisió, sigui la causa que sorgeixin 2, ja que en aquest cas la causa dels dos és el contrari del que dèiem abans. En efecte, abans el 2 es produïa quan s’acostaven i s’afegien una cosa a una altra, i ara, quan se separen i es divideixen.// ||
 * Capítol XIV 2015-2021 || La ment o intel·lecte || El desànim que li provocà la filosofia presocràtica semblà desaparèixer quan conegué el pensament d’Anaxàgores. Segons aquest filòsof jònic, la ment o intel·lecte és la causa ordenadora de totes les coses. D’aquesta manera, afirma que «és, en efecte, la més subtil i la més pura de totes les coses: té tot el coneixement sobre cada cosa i el màxim poder. La ment governa totes les coses que tenen vida, tant les més grans com les més petites» || // Però una vegada vaig sentir algú que llegia, segons deia, un llibre d’Anaxàgores que afirmava que és la ment la que ho ordena tot i és causa de tot. Aquesta causa em va agradar i en certa manera em semblava que estava molt bé que la ment fos la causa de tot; i pensava que si això era així, almenys la ment ordenadora ho ordenaria tot i posaria cada cosa en la condició que més li escau. // ||
 * Capítol XIV 2054-2059 || La ment o intel·lecte || La lectura del llibre d’Anaxàgores ocasionà una gran decepció en Sòcrates, ja que «no feia servir la ment per a res» i, en comptes d’utilitzar-la com a causa de l’ordre i de l’ordenament de l’Univers, utilitzava altres coses secundàries i materials, com ara l’aire, l’èter, l’aigua, etc. La ment, doncs, tenia un paper únicament honorífic, però no efectiu, en l’explicació de la physis d’Anaxàgores. || // Però, amic meu, a mesura que avançava en la lectura, aquella esperança meravellosa s’allunyava de mi veient com aquell home no feia servir la ment per a res, ni li atribuïa que fos la causa de l’ordenament de les coses, sinó que donava com a causes l’aire, l’èter, l’aigua i moltes altres coses igualment fora de lloc. // ||
 * Línea 2080 || Crítica a la filosofia materialista || Plató destaca que els filòsofs materialistes parlen de les causes que fan possible la realització dels conceptes purs però s’obliden d’aquests || ...//distingir entre una cosa que es la causa real de quelcom i una altra allò sense la qual la causa no arribaria mai a ser causa...// ||
 * Línea 2130 || La investigació || Davant la impossibilitat d’arribar al coneixement pur amb l’observació del món sensible plató opta per els conceptes. || ...//parteixo del concepte que em sembla més sòlid allò que sembla consonar amb ell ho considero veritable.//.. ||
 * Línea 2165 || El concepte dóna sentit || Exposa la seva idea de que la natural és de les coses parteix d’un concepte superior no material. || ..//és per la bellesa que les coses són belles...// ||
 * Línea 2220 || Els discutidors || Els filòsofs fan hipòtesis i les exposen clarament els discutidors confonen a l’altre i es donen per satisfets. || ...//aquells//(els discutidors) //tal vegada no donen raó d’això ni se’n preocupen. Ja que tenen la capacitat de quedar-se ben contents d’ells mateixos havent-ho deixat tot confós amb el seu saber...// ||