RESUM+DEL+TEMA+1

**TEMA 1: EL PAS DEL MITE AL LOGOS. ELS PRESOCRÀTICS. ELS SOFISTES.**
Filosofia: sorgeixen una sèrie de transformacions, a través del pensament racional s’ arribarà a la consolidació de les polis Gregues.

=1. Els orígens del món clàssic grec.=

Minoica(Illa de Creta segon mil·lenni aC): Primera cultura important, es una civilització avançada, gràcies a una economia basada en un comerç florent. Invasió dels Jonis i els Aqueus (1400 a.C.) --> Cultura micènica: Extensió a l'Egeu fins a les costes de l'Àsia menor. Invasió dels doris (1230 a.C.) --> Inici dels segles obscurs.

=2. Explicació mítica.=

Homer: - Expressió del mite en el món grec. - Déus: la seva intenció en conquerir el món i repartir-se’l. Distribució de poders i honors entre els Déus(immortals i poderosos) només es pot obtenir els seus favors amb supliques i sacrificis.

Hesíode: -Cap a una explicació racional. -Centre social econòmic i polític, la polis o ciutat-estat. -Substitució de les anteriors formes de govern Aristocràcia i Tirania-> Democràcia. - Transició des del mite cap a la filosofia.

Per explicar els grans misteris de la realitat recorren a símbols o imatges que personifiquen poders sobrenaturals. Els mites sorgeixen com a resposta “coherent” dels dubtes del pensament humà.

=2. Els primers filòsofs; la recerca del Arkhé.=

Filosofia presocràtica(s. VI ac primera meitat del segle V ac): el filòsofs de l’ època eren presocràtics o físics, giren al voltant de la natura (physis) i el cosmos.

=3. Ambient sociocultural dels presocràtics=

El llaç d’ unió entre les diferents ciutats gregues es basava en la llengua comuna (koiné) i la mitologia transmesa per Homer i Hesíode. SOLÓ(630-560)aC duu a terme una reforma del govern d’ Atenes que limita el poder de l’ aristocràcia i afavoreix l’ accés al govern en funció dels bens personals. El desenvolupament de les colònies es veure alterat a causa del domini persa sobre l’ Àsia Menor durant les Guerres Mèdiques. La destrucció de ciutats(Milet bressol de la filosofia) va obligar als habitants a emigrar cap a les colònies itàliques allunyades d’ aquells conflictes.

=Creació de escoles: Elea(Parmènides, Zenó) i Crotona (Pitàgores)=

Els primers passos de la filosofia tenen lloc en aquest marc que posa al món grec en contacte amb altres cultures, dins d’ una mentalitat de lliure discussió, religiosa i política.

=4. La natura i la seva gènesi: L'ARKHÉ=

Per a un grec sigui filòsof ,o no, sempre hi ha d’ haver alguna cosa, un principi originari fonamentalment material o arkhé,a partir del qual, es generen, les coses que componen el món. Aquest principi originari pot ser únic o múltiple. En general aquest filòsof tendeixen a donar més crèdit a la raó que no pas als sentits.

=La Natura Com a Totalitat.=

Els presocràtics afirmaven que, apareixent amb l’Arkhé, existia una força interna que ho regeix tot. Per això, la Natura és ordenada i obedient a lleis, i ens explica fenòmens del nostre voltant, i ens especifica què és cada cosa. La pròpia Natura imposa un ordre intern al món (Physis). Aquest Tot o Conjunt tan ordenat s’anomena Cosmos (Un tot ordenat i bell).

La Natura, que és una gran llei del tot, està formada per lleis més petites dins seu. Per això Natura significa allò que cada cosa és.

Tot aquest dinamisme fa pensar que tot està dirigit a una Fi. (Això ho acabarà de formular Aristòtil)

=Monisme I Pluralisme.=

Existeixen dos models de coneixement

Els que es basa en els //sentits//, en el contacte amb les coses. El que es basa en la raó, que ens permet arribar a la veritat de les coses.

Els Grecs, que cada cop coneixien més la natura, comencen a sospitar que tant complexitat en el seu entorn pugui venir de l’Arkhé.

Si tot prové d’un sol principi, podem afirmar que som partidaris del Monisme. Si és impossible que tot provingui d’un sol principi, som pluralistes, com els pitagòrics, Empèdocles, i els atomistes.

=Heràclit.=

Heràclit, principalment, parteix dels sentits, però afirma que només es pot saber la veritat amb la raó.

Ja que a la natura tot és un fluir continu (Pantha Rei), tot s’apaga i s’encén, Heràclit declara que tot això està sotmés al logos (Lògica) i que és la Llei del Canvi que regeix dins la Natura, que acaba mostrant-se com a la raó entre unitat de contraris.

Hegel seguirà el plantejament dialèctic de Heràclit.

=Parmènides=

Parmènides afirma que la raó és l’únic camí per a assolir la veritat autèntica. També afirma que allò que de veritat existeix, més enllà dels sentits, és l’ésser, i que l’única cosa que pot ser considerada veritable, és tot allò immutable.

Parmènides segueix la lògica del Principi d’identitat, en què, respecte una cosa, s’analitza allò que és, i el que no és.

Plató serà un seguidor del Principi d’Identitat de Parmènides.

Pitàgores
Pitàgores, (s.VI abans de Crist, dels quals els seguidors s’anomenava pitagòrics), afirma que la raó matemàtica és el què permet el coneixement de la natura. Afirma que hi ha una correspondència entre els números i la Natura. Això confirma el Cosmos, en què tot és ordenat i hi existeix proporció i harmonia. Plató serà un seguidor del Principi d’Identitat de Parmènides. Pitàgores

Pitàgores, (s.VI abans de Crist, dels quals els seguidors s’anomenava pitagòrics), afirma que la raó matemàtica és el què permet el coneixement de la natura. Afirma que hi ha una correspondència entre els números i la Natura. Això confirma el Cosmos, en què tot és ordenat i hi existeix proporció i harmonia.

=6.3.=

Explicació monista (Tales, Heràclit, Parmènides) –>Presenta un problema, la diferencia entre el que és u i el que és múltiple. Per a salvar aquesta dificultat: Pluralistes (Empèdocles) –> Existeixen quatre elements; Aigua, aire, foc i terra. L’amor uneix els diversos elements i l’odi els separa. - Atomistes (Leucip i Demòcrit) –> Afirmen que existeix una partícula indivisible, l’àtom. Aquest pensament és present en el pensament posterior (Física S XIX) A la 2na meitat del S V a.C. (Segle de Pericles) apareixen els sofistes. Sòcrates va ser el gran contrari dels sofistes i NO el seu líder o aliat. La mort de Pericles els 429 a.C. correspon a la fi d’una època de pau i de el període d’esplendor d’Atenes.

=7=

Els atenencs guanyen les Guerres Mèdiques (499-480) als perses, i això és interpretat com un senyal de virtut i d’excel·lència. Aquest èxit l’atribueixen a la participació de tots els ciutadans en la guerra, i com que funciona, el poble demana també poder participar en el govern (i se’ls permet). Pericles: Crea la democràcia radical – Igualtat de tots davant la llei –. El saber es converteix en una força social, i els sofistes creen el Saber pràctic.

=8. Els sofistes.=

Sofista –> del grec, sophós – savi. Els grecs el feien servir per designar l’home que destacava en qualsevol tipus de saber, tant teòric com pràctic. La seva tasca és satisfer la demanda política dels ciutadans atenencs. Són “Mestres”, i dominen l’art de l’oratòria( que acaba derivant en l’art de convèncer el contrari). A diferència dels altres filòsofs els sofistes no crearen una sola escola, preferiren crear un moviment integrat per nombrosos savis que compartien uns convenciments comuns: Preocupació humanista contraria a la cosmològica dels anteriors filòsofs. Actitud crítica envers les institucions, acusades de crear lleis naturals (inventades) Escepticisme “si no és possible discernir el que és veritable del que no, l’unica actitud racional és el dubte”. Relativisme davant de la veritat i els valors morals.

De fet els sofistes tenien més convenciments en comú com la confiança en l’educació o l’exigència de pagament per els serveis donats, però aquestes quatre són les que millor defineixen aquest col·lectiu.

Els sofistes acostumen a ser separats en dues etapes: La primera sofística on la crítica era menys radical i més constructiva La segona sofistica, que destaca per el caràcter amarg i destructiu, en contraposició clara entre natura i convencionalismes socials.

Plató i Aristòtil es mostraren molt crítics a aquest moviment.

=Convencionalisme vs. Natura.=

L’originalitat dels sofistes rau en posar en dubte moltes de les coses que havien estat acceptades, lluitaven contra tot lo convencional.

Plantejaven necessari discutir i discernir entre allò que era realment natura o llei natural i el que era convencionalisme o llei de l’home. Es negaven a acceptar les lleis de la ciutat ja que eren elaboracions humanes i, per tant convencionals i canviants.

=Segons la primera Sofística.=

Aquesta sofística agrupa tots els anteriors a la guerra del Peloponès, la seva crítica, com dèiem, és menys radical i més constructiva. Intenten fonamentar racionalment les lleis, els déus, i els valors.

Mantenen que l’home més ben dotat naturalment ha de posar el seu arete (superioritat corporal i espiritual) al servei de la comunitat, a part a de governar la ciutat perquè aquesta en surti beneficiada. El membre més qualificat del moviment fou Protàgores.

=Segons la segona Sofística=

La més radical de les dues sofístiques, aquesta assegura que la llei és la màxima injustícia contra la natura, que no té altres lleis que la del més fort i la del plaer individual. La llei humana només pretén la submissió dels forts als febles.

Asseguraven que la natura feia els homes desiguals, i que en la ciutat havien de prevaler els més forts, savis i astuts, com en una jungla diríem avui, per tant ja no és l’home que ha de posat el seus serveis a la comunitat, més be aquest ha de satisfer el seu desig personal.

La comunitat es mostra enemiga de l’individu, el màxim exponent d’aquest moviment fou Càl·licles que negava la igualtat humana.

=Relativisme i Escepticisme.=

Si no existeixen sabers universals, cal la recerca d’un saber pràctic que ens serveixi per a poder regular el dia a dia.

=El saber al servei de la utilitat.=

L’acord substitueix a la llei natural, el concepte veritat al de utilitat, és a dir, l’autèntica saviesa no consisteix a posseir la veritat, sinó a tenir millors opinions i remeis útils (com dèiem al principi a el relativisme).

El relativisme és molt escèptic i no creu en la possibilitat d’obtenir veritats universals.

=Protàgores i Gòrgies.=

“L’home és la mesura de totes les coses” afirmava Protàgores, “cap opinió és més veritable que l’altre” deia, “pot ser que una sigui millor si ho sembla a una majoria”.

Pel que fa als deus, Protàgores negava tota possibilitat de conèixer-ne l’existència, ja que aquest coneixement sobrepassa a la capacitat humana. Gòrgies, sostenia una posició d’escepticisme més radical on afirmava: No existeix cap realitat. Si existís alguna cosa, no la coneixeríem. En cas de conèixer-la, no la podríem explicar.

Resum fet per: Xavier Armiñana, Ervin nana Awuah, Jan bosch

Esperem sigui d'utilitat.