Equip+3

[[file:Plató[1].ppt]]
__** La teoria antropològica de Plató **__ El dualisme és antropològic (cos-ànima). Cap filòsof grec va negar l'existència de l'ànima; el problema fonamental és la seva naturalesa. El cos pertany al món material (sensible) i l'ànima pertany al món intel·ligible. Per a Plató, el cos és un entrebanc per a l'ànima, per a arribar a la veritat, la unió cos-ànima és una unió antinatural. Per a Plató, l'ànima és immortal, exclusiva de l'home i és principi de coneixement intel·lectual (el que facilita plantejar-se la seva immortalitat però fa difícil explicar la unió ànima-cos). Per a Aristòtil, no obstant això, l'ànima serà principi de vida (el que facilita explicar la unió ànima-cos) i si desapareix el cos, també desapareix l'ànima (després no és immortal). Segons Plató, l'ànima és de naturalesa tripartida (té tres parts): • Ànima racional: Representa la raó, la intel·ligència i aspira a conèixer la veritat. • Ànima irascible: Representa el valor. • Ànima concupiscible: Representa els desitjos. Els arguments que dóna Plató per a demostrar la immortalitat de l'ànima són: 1 . L'ànima recorda les Idees tingudes anteriorment, després és capaç de passar d'un estat a un altre. El natural és que torni a l'estat que va tenir anteriorment i passada de l'existència terrena a la pura contemplació del Món de les Idees. L'existència de l'ànima va més enllà de l'existència terrena. 2 . L'ànima és simple, i només es corromp allò que es compon de parts. Com el simple no es pot corrompre, tampoc pot morir, és immortal. 3 . Ànima vol dir vida, principi de moviment; però aquest moviment prové de la seva pròpia naturalesa; després sempre tindrà vida, és immortal. Netgrafia: http://www.locualo.net/filosofia/platon-teoria-antropologico-social-ideas/00000030.aspx

Plató recorre al mite del “Tir Alat” en “Fedó”, i ho fa per a explicar què és l’ànima i la seva manera d’operar. El “Tir Alat” és un carro amb ales que pot volar, conduït per cavalls i una auriga (esclau conductor de cavalls). L’ànima és podria ser la força natural que uneix la auriga i el carro. L’auriga representa la part racional de l’ànima, un dels cavalls (el cavall bo) representa la part passional, i l’altre cavall (el cavall dolent) representa la part apetitiva. Les dificultats del auriga per a controlar als cavalls produeixen la seva caiguda i el trencament de les seves ales. L'ànima perfecta té les seves ales intactes i vola lliurement pels cels, però quan perd les ales s'arrossega sobre la terra fins que s'apodera d'un cos inanimat, dotant-lo de vida: sorgeix així un nou ésser vivent, mortal. El que provoca això és el vergonyós, que és el que consumeix les ales i les fa podrir. En canvi el diví, el savi i el bo alimenta les ales i les fa créixer. D'aquí que l'ésser mortal, l'home, hagi d'alimentar les seves ales, perfeccionar o purificar la seva ànima. http://www.xtec.es/~asarbach/actius/filosofia%20II/Antigua/platon1realidad.htm

Per a Plató, l'ànima és l’home: Però, ja que ni el cos ni el tot són l'home, resta dir, segons jo crec, que o no són res, o si són quelcom, que és l'ànima precisament l'home. [...] Perquè això és precisament el que dèiem fa un moment: que si Sòcrates conversa amb Alcibíades, no ho fa amb el seu rostre de carn i os, com sembla, sinó que raona amb Alcibíades mateix, és a dir, amb la seva ànima. Extracte de el diàleg de Fedó. I l’ànima, en la qual distingeix tres parts (concupiscible, irascible i racional) habita en el cos «com un pilot el seu navili». En Aristòtil l’ànima és la substància primera o l’essència de l’home, però unida al cos com la forma s’uneix a la matèria. La distinció aristotèlica de l’enteniment (//nous//) entre enteniment pacient i enteniment agent va tenir repercussions en la filosofia medieval sobre la immortalitat humana. Les conseqüències d'aquesta visió foren que les cosmovisions a partir d'aquest moment començaren a ser més antropocentristes. Plató pensava que el cos era la presó de l'ànima. L'ànima existeix abans que l'home concret al qual dóna vida (//metempsicosi//) i per això cada individu ha conegut abans el que ja que en un temps anterior l'ànima ha conegut aquesta realitat veritable o //món de les idees perfectes//, que s'identifica amb el bé. La idea del bé és l'objecte del coneixement, i a partir d'ella adquireixen sentit la justícia, la bellesa, la veritat i totes les d'un procés d'imitació (mimèsis).

PER QUÈ L'ÀNIMA ÉS IMMORTAL? L'ànima existeix abans que el cos i continuarà existint un cop el cos hagi mort. Els arguments a favor de la immortalitat de l'ànima es troben en el diàleg //Fedó//, on Plató intenta de provar "científicament" aquesta opinió provinent de la mística òrfico-pitagòrica. Tres proves són avalades per la teoria de les Idees. 1.- Si tot coneixement és reminiscència de les Idees contemplades, se'n dedueix la preexistència de l'ànima, perquè és l'ànima qui contempla les idees abans de "caure en el món dels sentits". En el món hi ha realitats visibles i invisibles. Les primeres estan lligades al cos i les segones a l'ànima. Tot el que és visible es corromp i mor; l'invisible és immutable i etern; per tant l'ànima serà immutable i eterna. 2.- L'home troba el coneixement dins la seva ànima, perquè es presenta en forma de record de les coses que hem après en vides anteriors. El coneixement que l'ànima té de les idees demostra que hi ha una familiaritat entre les unes i l'altra. Si les idees són eternes, també ho serà l'ànima. 3.- Els contraris no poden coexistir en una mateixa cosa. Si un cos és fred no pot ser calent. Un ésser viu perquè té ànima; si morís voldria dir que la idea de mort ha expulsat la idea de vida, és a dir, l'ànima. Les coses són com són perquè participen de les idees. Però una cosa no pot participar de dues idees contradictòries. Si l'ànima participa de la idea de vida, no pot participar de la idea de mort. El destí final de l'ànima també és descrit en forma mítica. Les ànimes que han usat dignament la pròpia raó tornaran després del període de prova terrena a l'estat originari i seran eternament felices. Les que n'hagin fet un ús indigne, transmigraran de cos en cos, passant d'home a un animal cada vegada més inferior segons quines hagin estat les passions que l'han dominada.

Netgrafia: http://es.wikipedia.org/wiki/Platon LLibre de text. [|http://www.lafilosofia.com]

Frases de plató referents a l'ànima: //L'home és ànima i el cos és la seva presó// //L'ànima no és matèria, a diferència del cos i per això ha de fer un esforç per enlairar-se per sobre dels límits que li vol imposar el cos//

Fet per l'Equip 3 --> Xavier Armiñana, Ervin nana Awuah, Jan bosch